Nemoc bývá u mnohých věrnou společnicí, nevítanou!
Ještě za tmy,
kdy svítání se v dálce jen náznakem rodí,
uťaté jsou sny,
a ruka rozmrzele do kouta budík hodí,
bolest se drží, je ti věrnou společnicí,
ani útěchu tvým směrem, nikdo nechce říci...
V tom čase těla trýzně,
léky zapít kávou,
s pocitem svazující žízně,
jak prohnat kulku hlavou,
kdy jen na tě, nevraživě civí svět
a ty už nechceš jiným závidět...
S trpkostí vnímáš usměvavé tváře,
sám přitom padáš do hlubin,
obtěžkán nadějí, doufáš tiše, že
se nad tebou rozplyne ten stín
a v zítřcích dávno nečekaných,
v každém dobrém ránu,
zazní tvůj úlevný smích...
![leky.jpg leky.jpg](picture/krtica/leky.jpg)