<<
Září
>>
|
Po | Út | St | Čt | Pá | So | Ne |
| | | | | |
1 |
2 |
3 |
4 |
5 |
6 |
7 |
8 |
9 |
10 |
11 |
12 |
13 |
14 |
15 |
16 |
17 |
18 |
19 |
20 |
21 |
22 |
23 |
24 |
25 |
26 |
27 |
28 |
29 |
30 |
| | | | | |
|
Stránku si právě čte 169 lidí.
|
|
Komentáře ke článku: Loučení (ze dne 05.07.2006, autor článku: Kolibřík)
Komentář ze dne: 04.07.2006 22:36:35
Autor: barbara (barbara@postreh.com)
Titulek:
Má smysl Ti něco napsat? Ty stejně víš, já vím. Ale nějak mi chybí slova, zase. Měj se krásně a žij prostě žij už nepřežívej, sundej masky a najdi svou cestu, tu za východem slunce...Však víš, co Ti chci říct. Vím, že víš. Je kouzelné, jak málo a zároveň moc se známe. Děkuju, já Tobě děkuju. Vážně.
Mlhová víla jsou jen slova, moc slov, to co v nich vidíš v nich vidět chceš, to tajemství je tam proto, že ho tam chceš mít, vždyť ji můžeš brát úplně povrchně, záleží, jestli se na ni podíváš srdcem. Já se dívám srdcem na Tebe, teda spíše na Tvá slova, ale mám Tě moc ráda a jsem tu pro Tebe, vždycky tu budu...Ještě jednou: Měj se krásně...
|
Reakce na komentář ""
************** * **************
Loučení
v naději, že i já začnu žít svůj příběh...
Stává se vám taky někdy, že máte pocit říkající „ty už
stejně nemáš co říct. Řekla jsi, co se dalo. Teď už jen nech věci
běžet.“ ? Já mám ten pocit právě teď. Poslední dobou jsem jen psala.
Každou chvíli něco jiného. Zoufale jsem se snažila zachytit své pocity
na papír, abych si je pak čtením znovu přivolávala.
Ale.
Bohužel
nedokážu psát, tak dobře, aby tahle reakce přicházela. Čtu si, co jsem
nedávno napsala a nějak se v tom poznávám jen z malé části. Vím, že
jsem to psala. Vím, že jsem většinu z toho prožila. Ale jen čtením
žádné pocity nepřicházejí.
Ty se vrací, když slyším známou
píseň. Když vidím známou tvář. Když ležím potmě v posteli a hledím na
Měsíc…tolik vzdálený a přesto mému srdci tak blízký. Když spím a
bezstarostně se vracím do chvil, které mi tolik daly a teď mi tolik
berou…
Ale už dost slov. Chci jen říct, že cítím potřebu
stáhnout se a nechat věci běžet jejich cestami. Proto se s vámi dočasně
loučím. Dále si budu číst vaše krásné příběhy, básně a poslouchat vaše
skladby…komentovat…ale nebudu psát. Možná jen na ušmudlaný kousek
papíru, co mě zrovna napadne. Kdo ví, třeba z toho za pár měsíců
vznikne velké dílo! Anebo taky ne…Chci se jen rozhlížet kolem sebe a
vnímat život. Nějak jsem teď zapomínala žít a už vlastně nevím, co je
jen výsledkem mé bujné fantazie a co se doopravdy stalo. Ztrácím se
sama v sobě a všude je zmatek. Proto usedám na kopec bez touhy něco
napsat. Vnímám krásu okolo a děkuji za to žiju. V rukou svírám svazek
papírů…Mlhovou vílu,… která mi moc dala, ale na to nejdůležitější musím
přijít tady…sama…bez myšlenek upřených na další fantazijní příběh…s
pohledem utopeným ve východu slunce, v naději že začnu žít svůj vlastní
příběh.
Všem vám děkuju, že tady můžu být s vámi a po prádninách se „těšte,“ že vás zahltím příběhy, které už mi potečou i z uší.
Mám vás moc ráda!
|
Zobrazit článek Loučení
|
|