<<
Září
>>
|
Po | Út | St | Čt | Pá | So | Ne |
| | | | | |
1 |
2 |
3 |
4 |
5 |
6 |
7 |
8 |
9 |
10 |
11 |
12 |
13 |
14 |
15 |
16 |
17 |
18 |
19 |
20 |
21 |
22 |
23 |
24 |
25 |
26 |
27 |
28 |
29 |
30 |
| | | | | |
|
Stránku si právě čte 147 lidí.
|
|
Romain Rolland
Harr - Osobnosti - 15. 07. 2008 - 13952 přečtení
Francouzský prozaik,
dramatik, esejista, hudební historik a literární kritik, majitel Nobelovy ceny
za literaturu udělenou v roce 1915.
Narozen :29.01.1866 - Clamency /
Francie
Zemřel : 30.12.1944 - Vézelay / Francie
Narodil se roku 1866 v burgundském městečku Clamecy v rodině notáře.
Protože již v chlapeckém věku projevoval veliké nadání, rozhodla se roku 1880 jeho rodina (zvláště na nátlak matky) přestěhovat se do Paříže,
aby mohl získat co nejlepší vzdělání. Zde Rolland vystudoval v letech 1886 až 1889 historii
na elitní škole Ecole Normale Supérieure a pak pokračoval ve studiu dva
roky v Římě,
kde také zahájil svou literární činnost. V letech 1893-1912 byl profesorem
dějin umění na Ecole Normale a přednášel dějiny hudby na Sorbonně.
Současně byl hudebním kritikem a psal hudební monografie. Od roku 1912 se věnoval výhradně
umělecké činnosti.
V roce 1904 začal Rolland
pracovat na svém stěžejním díle, románu
Jan Kryštof,
který vyšel roku 1914 a za který byl
oceněn roku 1915 Nobelovou cenou „... jako projev
vysoké pocty za vznešený idealisus jeho literárních prací a za sympatii a lásku
k pravdě, s nimiž líčil různé typy lidí" (citace z odůvodnění Švédské akademie). Finanční částku s cenou
spojenou ale Rolland z větší části věnoval na zmírnění útrap lidí postižených první světovou válkou. Své humanistické
a pacifistické
názory Rolland projevoval jednak prací v nově vzniklém Červeném kříži, jednak ovlivňováním veřejného
mínění četnými esejemi
z oblasti politiky,
filozofie,
divadla
a hudby.
Velice rychle se tak stal jedním z nejsilnějších duchů kulturní Evropy své
doby.
Dlouholetá práce na Janu
Kryštofovi Rollanda natolik svazovala, že po
dokončení díla toužil napsat něco méně rozsáhlého. Sám o tom píše: „Je to
reakce proti desítiletí nevolnosti v brnění Jana Kryštofa, které sice bylo
děláno na mou míru. ale nakonec mi bylo příliš těsné. Cítil jsem
nepřekonatelnou touhu po volné galské veselosti, až bezohlednosti."
Výsledkem této touhy byl román Colas Breugnon
roku 1919, který u nás díky
překladu Jaroslava Zaorálka zdomácněl pod názvem Dobrý člověk ještě žije. Román
se odehrává v Rollandově rodném Burgundsku
a jde zřejmě o jeho nejčtenější a nejoblíbenější dílo. Kromě toho v této době
napsal ještě další dvě méně rozsáhlé práce - novelu Petr a Lucie (1920) a román
Clerambault (1920).
Od roku 1922 do roku 1933 Rolland pracoval
na svém druhém rozsáhlém románu s názvem Okouzlená
duše a stal se tak známou postavou světové kultury, že po okupaci Francie
hitlerovským
Německem
se nacisté
neodvážili Rollanda zatknout, aby
nezpůsobili světovou vlnu nevole. A to přesto, že Rolland propagoval Sovětský svaz a jeho socialistickou formu vlády (zde se dá
předpokládat, že neměl dostatek informací o hrůzách sovětského režimu),
kritizoval fašismus
a jeho představitele i Mnichovskou dohodu z roku 1938. Po uzavření Molotovova-Ribbentropova paktu v roce 1939 zaujal kritický postoj i ke Stalinovi.
Kromě prozaických
prací je Rolland autorem celé řady životopisů významných světových osobností (např. Beethoven, Michelangelo nebo Lev Nikolajevič Tolstoj) a také mnoha divadelních
her určených pro tzv. lidové divadlo. V tvorbě divadla pro nejširší
lidové vrstvy, které by jim zprostředkovalo hluboké mravní ideály, viděl Rolland možnost povznesení lidstva.
foto: dům Romaina Rollanda ve Vézelay
Romány a novely
- Jan Kryštof (1904-1912, Jean-Christophe)
románový
cyklus (tzv. román-řeka), koncipovaný jako symfonie
o osudech nadaného hudebního skladatele německého původu v období mezi Pařížskou komunou a první světovou válkou
- Dobrý člověk
ještě žije (1919, Colas Breugnon) svérázný kratší historický
román,
který se odehrává za vlády Ludvíka
XIII. v autorově rodném Burgundsku.
Jeho ústřední postavou je prostý člověk stárnoucí truhlář a řezbář Colas Breugnon, který miluje svou práci, dobré jídlo a pití, rád si
zažertuje s pěknou ženou, zároveň však dokáže bránit život a svobodu proti
jejich nepřátelům. Colas prožije tragický rok; zemře mu žena, vyhoří a
přijde o většinu svých uměleckých prací, nakazí se morem a nakonec si
zlomí nohu. Přesto stále miluje po galsku život a také jej učí milovat
ostatní. Svou snahou být prospěšný svému okolí dokládá, že skutečně „dobrý
člověk ještě žije". Colas má dar barvité fantazie a živého slova, jeho
vyprávění je proloženo výrazy burgundskéhou
kraje, mnoha příslovími a pořekadly. Všechny příběhy v knize čerpají ze
života prostých lidí, oslavují jejich důvtip, tvořivost a smysl pro humor,
jsou přehlídkou francouzského folklóru.
Román
je knihou radosti a životního optimismu všemu navzdory
- Petr a Lucie (1920, Pierre et Luce) milostná novela, jemně kreslený příběh
tragické lásky mladých milenců zahalený stínem válečného utrpení a hrůzy první světové války. Oba mladí lidé
žili svou bezmeznou láskou a svými romantickými sny a ve velikonočním
týdnu se měli zcela oddat jeden druhému. Zatím je však při varhanním
koncertu na velký pátek v chrámu Saint-Gervais při bombardování pohřbil mohutný padající pilíř
- Clerambault, historie svobodného svědomí
za války (1920, Clerambault, histoire d'une conscience libre
pendant la guerre) román, ve kterém Rolland vyjádřil myšlenku, že vina na
válečném konfliktu první světové války nebyla jen na
nepříteli (na Německu), ale i na francouzské
straně
- Okouzlená
duše (1922-1933,
L'ame enchantée) druhý autorův rozsáhlý románový
cyklus, jehož jednotlivé části se jmenují Annette a Sylvie (1922),
Léto
(1924),
Matka
a syn (1927)
a Zvěstovatelka (1933). Román zrcadlí historický vývoj francouzské
a evropské
společnosti na počátku 20.
století a v době nástupu fašismu
v Itálii.
Jeho hrdinkou je dcera ze zámožné měšťanské rodiny, která pohrdne
pohodlnou existencí a trpce a bolestně si vybojovává proti společenským
konvencím své právo na nezávislý vlastní osud a lásku. Její syn, kterého
neprovdána vychovává, dospívá již k myšlence boje za sociální
spravedlnost, stává se vyznavačem Říjnové revoluce a socialismu
v Rusku
a umírá jako oběť italského fašismu
Divadelní hry
- Orsino (1890)
- Baglioniové (1891,
Les baglioni)
- Caligula (1893)
- Obléhání
Mantovy (1894, Le Siège
de Mantoue)
- Jeanne de Piennes (1896)
- Tragédie víry (1903,
Les tragédies de la foi) dramatická
trilogie,
ve které Rolland ukázal na třech příkladech obrozující sílu víry (na víře
náboženské, vlastenecké a revolucionářské). Trilogie se skládá z těchto
částí:
- Svatý Ludvík (1897,
Saint Luis)
- Aertes (1898, Aërt)
- Vítězství
rozumu (1899,
Le Triomphe de la raison)
- Divadlo
revoluce (1903,
Le Théâtre de la Révolution)
cyklus divadelních her, týkajících se Velké francouzské revoluce,
označovaný za Íliadu francouzského národa. Cyklus vznikl nejprve jako dramatická
trilogie
her Vlci, Danton a Čtrnáctý červenec a své jméno
dostal roku 1909.
Rolland jej založil na svém teoretickém spise Divadlo lidu a
postupně k němu připojoval daší divadelní hry. Do cyklu je rovněž zařazena
hra Vítězství rozumu
- Vlci (1898,
Les Loups), první
Rollandova uvedená divadelní hra
- Vítězství
rozumu (1899,
Le Triomphe de la raison)
- Danton (1900)
- Čtrnáctý
červenec (1902,
Le quatorze jullet)
- Hra o lásce a
smrti (1924,
Le Jeu de l'amour et de la mort)
- Květná neděle (1926,
Pâques fleuries) prolog k cyklu
- Leonidy (1929,
Les Léonidés), epilog
cyklu
- Robespierre (1939)
- Přijde čas (1903,
Le temps viendra)
- Montespanová (1904,
La Montespan)
- Tři
zamilovaní (1906, Les Trois amoureuses)
- Empedokles (1918,
Empédocle)
- Liluli (1919),
dramatická protiválečná groteska
foto: s Mahátmou Gándím
foto: s Rabíndranáthem Thákurem
Životopisy, eseje a ostatní
- Empedokles z
Akragantu (1890,
Empédocle d'Agrigente) esej,
popis doby a filozofie předsokratovského lékaře,
básníka a zakladatele rétoriky.
- Dějiny opery v
Evropě před Lullym a Scarlattim (1895, Histoire
de l'opéra avant Lully et Scarlatti), první Rollandova publikovaná
kniha, jež byla předložena jako disertační práce a odměněna cenou
Akademie. Autor v ní objasňuje, jak se na italské
půdě vyvinul na základě již existujících hudebních forem nový scénický
útvar, spojující hudbu,
zpěv
a popřípadě i tanec
v jednotný umělecký počin, který se stal základem dnešní opery
- François-Millet (1902),
monografie francouzského
malíře Jeana Françoise Milleta
- Divadlo lidu (1903,
Le Théâtre du peuple)
teoretická práce
- Život Beethovenův (1903,
La Vie de Beethoven) monografie
- Život Michelangelův (1906,
La Vie de Michel-Ange) monografie
- Hudebníci
minulosti (1908,
Musiciens d'autrefois)
studie o vzniku opery,
o uvedení první opery v Paříži,
o lidském i uměleckém profilu Jeana-Baptisty Lullyho a o hudebních
osobnostech jako byl Christoph Willibald Gluck,
André Ernest Modeste Grétry
nebo Wolfgang Amadeus Mozart
- Hudebníci
nedávné doby (1908,
Musiciens d'aujourd'hui)
duchaplné a podnětné úvahy o skladatelích Hectoru
Berliozovi, Camillovi Saint-Saënsovi, Richardu
Straussovi a dalších, o Wagnerových operách
Siegfried a Tristan a
Isolda, o Debussyho Pelleovi a Melisandě i o
hudebním životě Francie po roce 1870
- Händel (1910,
Haendel) monografie německého
hudebního skladatele Georga Friedricha Händela). Rolland
sugestivně líčí Händelův boj s nezájmem obecenstva a konečné vítězství
jeho oratorií, zvláště Judy
Makabejského
- Život Tolstého (1911,
La Vie de Tolstoï)
monografie
- Nad vřavou (1915,
Au-dessus de la Męlée) soubor
protiválečných článků,
- Indie (1915-1943,
Inde) deníková kniha
zachycující Rollandovy styky s představiteli obrozující se Indie
(zejména s Rabíndranáthem Thákurem a Mahátmou Gándhím)
- Hudebníkova
cesta do minulosti (1919,
Voyage musical aux pays du passé) řada studií o hudbě a hudebnících
18.
století
- Vzpoura strojů (1921,
La Révolte des machines) filmový
scénář
- Mahatma Gandhi (1924)
monografie Mahátmy Gándhího
- Beethoven a
ženy (1927,
Les Aimés du Beethoven) studie sleduje Beethovenova, setkání se ženami, jeho
mnohá, avšak marná milostná vzplanutí a vítězství jeho mohutné tvůrčí
energie nad neustálým zklamáním v intimním životě
- Beethoven.
Velká tvůrčí období (1928-1945, Beethoven. Les grandes époques
créatrices) rozsáhlá pětidílná monografie o životě
geniálního německého skladatele Ludwiga van Beethovena, v níž autor
uložil výsledky svého celoživotního bádání a zkušeností. Nejde mu v ní o
zachycení všech dostupných podrobností o životě a díle velkého skladatele,
ale o postižení jeho tvůrčí i lidské velikosti v životních okamžicích a
dílech zvlášť významných a typických
- Mystický a
činný život dnešní Indie (1929-1930, Essai sur
la mystique et l'action de l'Inde vivante) skládá se ze dvou
monografií:
- Život
Ramakrišnův
(1929,
La Vie de Ramakrishna)
- Vivekanda a
jeho univerzální evangelium (1930, La Vie de Vivekananda et l'Évangile
universel)
- Goethe a
Beethoven (1930,
Goethe et Beethoven)
- Patnáct let
bojů (1935,
Quinze ans de combat)
výbor z článků a korespondence (česky jako Sbohem minulosti)
- Zabraňte válce (1936,
Comment empécher la guerre)
- Společníci
cesty (1936,
Compagnos de route) česky
jako Cesta k pravdě, soubor esejí
- Cesta do hlubin
nitra (1942,
Le Voyage intérieur)
- Charles Péguy (1945)
posmrtně vydaná monografie francouzského básníka a esejisty
- Paměti a
vzpomínky (1956, Mémoires) posmrtně vydané
Rollandovy paměti
- Denik 1915-1943 (1960, Journal 1915-1943) posmrtně vydané záznamy
Ukázka z díla Romaina Rollanda
Petr a Lucie
„Proč se máme tak velice rádi?" zeptal se
Petr.
„Ach Petře, jistě mě nemáš rád velice, když se ptáš proč."
„Ptám se proto, abych od tebe slyšel to, co vím stejně dobře jako ty."
„Ty chceš, abych tě chválila, abych ti řekla, proč tě mám ráda. Ale toho se nedočkáš,
neboť víš-li ty, proč tě mám ráda, já to nevím."
„Ty to nevíš?" zaraženě se zeptal Petr.
„Nevím! (V duchu se zasmála.) Naprosto to nepotřebuji vědět. Ptáme-li se, proč
je to nebo ono, znamená to, že si tím nejsme jisti a že je to špatné. Teď, když
miluji, neznám již žádné proč! Již žádné kde, neboť, nebo, jak! Má láska prostě
je, opravdu je. Na ostatním mi nezáleží."
Jejich tváře se políbily. Déšť toho využil, vklouzl pod nemotorný deštník a
poškádlil je svými prsty po vlasech a po lících; jejich semknuté rty vsály
studenou kapičku.
Petr řekl:
„Ale co ti ostatní?"
„Kteří ostatní?"
„Ti ubožáci," odpověděl Petr. „Všichni ti, kteří nejsou námi?"
„Ať dělají totéž co my" Ať milují!"
„A nejsou milováni! To, Lucie, nemůže každý."
„I může!"
„Nemůže Lucie. Neznáš cenu daru, který mi dáváš."
„Dávat své srdce lásce, své rty milenci, to je přece totéž jako dávat oči
světlu; to není dávání, to je braní."
„Ale mnozí lidé jsou slepci."
„My je nevyléčíme, Petříčku. Dívejme se místo nich!"
***
„Já myslím, že jsme se od
sebe neodloučili nikdy; stále jsme byli u sebe, stejně jako teď, bok po boku;
spali jsme a měli jsme sny... Chvílemi se probouzíme... Jen tak zlehoučka...
Cítím tvůj dech, tvé líce u své tváře... S velikou námahou k sobě přibližujeme
ústa...a znovu usínáme... Miláčku, miláčku, jsem zde, držím tě za ruku,
neopouštěj mě! Teď ještě nepřišla hodina, jaro vystrkuje sotva špičku zmrzlého
nosu."
„Stejného jako je tvůj," smála se Lucie.
„Už se brzy probudíme v krásném letním dni..."
„Budeme krásným letním dnem," řekla Lucie.
„...Vlahým stínem pod lipami, sluncem mezi větvemi, zpívajícími včelami..."
„...Broskví na stromě a její vonnou dužinou..."
„...Poledním odpočinkem ženců a jejich zlatými snopy..."
„...Lenivými stády pasoucími se na louce..."
„...A večerem při západu, tichém jako rybník posetý květy, průzračným světlem
proudícím nizoučko nad rovinou polí."
***
„V témž okamžiku se silný
pilíř, o nějž se opírali, pohnul a celý kostel se od základů zachvěl. Srdce
zabušilo v Lucii tak, že v ní přehlušilo rachot výbuchu a křik věřících; a
nemajíc kdy se bát nebo trpět, vrhla se, aby ho jako slepice svá kuřátka
zakryla vlastním tělem, vrhla se na Petra, blaženě se usmívajícího při
zavřených očích. Mateřským objetím si tu drahou hlavu ze všech sil přitiskla do
klína a sklonila se nad Petrem, s ústy na jeho šíji, takže byli schouleni v
nepatrné klubíčko.
A mohutný pilíř je naráz pohřbil pod svými sutinami."
* Verner von Heidenstam je držitelem Nobelovy ceny za literaturu, která byla udělena Švédskou akademií v roce 1916 - v příštím dílu vás seznámíme s tímto autorem. *
Pro ohodnocení článku musíte být registrovaným čtenářem
[Akt. známka: 0 / Počet hlasů: 0]
Upozornit emailem Vytisknout článek
| Zdroj: Encyklopedie Seznam
Komentáře na Facebooku:
Komentáře na Postřehu:
|
|